Antti Arppe

Lingvistiska insikter förvärvade i samband med utvecklandet av inflekterande synonymordböcker

Abstract

During 1996-1998, product development projects were carried out at Lingsoft, Inc. in order to create so-called inflecting thesauri in which the electronic form of the contents of synonym dictionaries for Swedish, Danish, and Norwegian Bokmål were integrated with computerized morphological models, created according to the two-level model, for the respective languages. The resultant computer programs provided practical insights into the interaction between semantic relationship structures, in this case representing synonymity, and inflectional morphology. As a result, it became clearly evident that the principle of lexical generality cannot be trusted blindly for generating cross the board the inflected forms for the base-form components of a synonym dictionary. Furthermore, it would seem that synonymity between words cannot be categorically expected to extend throughout the entire inflectional paradigm of these words. This would suggest that inflected forms of words should also be considered when constructing semantic relationship structures.

1. Introduktion

Denna artikel bygger på erfarenheter från produktutvecklandet av flera s.k. inflekterande synonymordböcker, vilket pågick på Lingsoft 1996–1998. Dessa program utvecklades för de största nordiska skriftspråken i ordningen svenska (färdig 1996), danska samt norsk bokmål (1997). Först kunde dessa program bara användas i Windows-operativsystem, men Macintosh-versioner av alla blev färdiga senare (1998). Redan tidigare hade vi producerat ett likadant verktyg för finska (1995–1996), och nästan samtidigt med de skandinaviska språken fortsatte vi samma arbete för tyska (1997–1999), men dessa berörs inte här.

I denna artikel skall jag först beskriva vad en inflekterande synonymordbok är och hur vi utvecklade dessa program. Därefter skall jag berätta om de lingvistiska insikter som vår produktutvecklingsgrupp fick under arbetets gång. Denna artikel bygger delvis på en tidigare arbetsrapport som jag delförfattat med Mari Voipio och Malene Würtz (Arppe, Voipio, Würtz 1998). Därtill är jag tacksam för synpunkter och kommentarer från alla andra som deltog i dessa produktutvecklingsprojekt, särskilt Juhani Birn som tog del i det svenska delprojektet.

2. Inflekterande synonymordböcker och deras utvecklingsarbete

Elektroniska ordböcker av varierande kvalitet och ambition har funnits för de största nordiska skriftspråken sedan början av 1990-talet. Hittills har nästan alla innehållit ord bara i grundform, och har alltså varit mer eller mindre elektroniska kopior av dessa verk i bokform, med de förmån som man får i sökning i elektroniska datastrukturer. Om man i en sådan elektronisk synonymordbok då börjar med någon böjd form av ett ord, måste man först analysera ordet själv för att mata in dess grundform i programmet. Om man därefter vill få någon synonym i samma böjningsform som det ursprungliga ordet hade, måste man göra också detta själv med tangentbordet. En inflekterande synonymordbok är avsedd att automatisera denna process så att ordboksprogrammet kan behandla inte bara ord i grundform utan också alla deras böjningsformer. Denna egenskap ökar synonymordboksprogrammets användbarhet när man skriver eller redigerar löpande text – nyttigt i alla språk som överhuvudtaget har något böjningssystem, vilket ju gäller alla nordiska språk och särskilt finska.

Schematiskt sett fungerar en inflekterande synonymordbok på följande sätt ( betecknar indata och  utdata):

I	morfologisk analys av ett böjt ord eller en fras ( användaren)
		 ordets eller frasens grundform eller -former
		 ordets eller frasens böjningsinformation

II	sökning av synonymer i den semantiska datastrukturen med det ursprungliga ordets grundform		( steg I)
		 lista av synonymer i grundform

III	morfologisk generering av respektive böjningsformer av synonymorden ( steg II) eller -fraserna enligt böjningsinformation ( steg I)
	 lista av synonymer i respektive böjningsform(er)

Som ett konkret exempel på hur detta fungerar i praktiken kan man titta på följande synonymer av det svenska ordet klassificerades. Det kan analyseras antingen som ett verb i passiv preteritum, som t.ex. i boken klassificerades, eller som particip-II i genitivform, som t.ex. i de klassificerades ordning – båda av verbet klassificera. I många fall är synonymerna organiserade enligt källverket i två eller flera grupper, vilket kan ses nedan med verbsynonymerna:

klassificerades
 ordnades (verb) 
indelades, klassades, grupperades, rangordnades, rankades, inrangerades, graderades, kategoriserades, systematiserades
 betecknades (verb)
bedömdes
	 grupperades (verb)
		klassades, ordnades, uppordnades, arrangerades
 hänfördes (verb)
		inordnades, inrangerades
 indelades (verb)
uppdelades, delades, grupperades, sorterades
 ordnades (verb)
organiserades, systematiserades, rangerades, sorterades, grupperades
 rangordnades (verb)
rankades, klassades, grupperades, kategoriserades, systematiserades
 systematiserades (verb)
uppdelades, indelades, rangordnades, klassades, organiserades, kategoriserades
	 uppdelades (verb)
		indelades, sorterades, fördelades
	 betecknades (adjektiv/particip)
		betecknades, bedömdas
	 hänfördas (adjektiv/particip)
		inordnades, inrangerades

Som råvara för en sådan inflekterande synonymordbok behöver man två grundkomponenter. Den första är en datalingvistisk morfologisk modell av språket – i vårt fall tvånivåmodeller enligt Koskenniemi (Koskenniemi 1983). Dessa modeller använder vi för att morfologiskt både analysera och generera böjda ordformer (i steg I och III ovan). Den danska tvånivåmodellen hade licensierats tidigare från Thomas Bilgram (Bilgram 1994) och vidareutvecklats på Lingsoft, men modellerna för svenska och norsk bokmål hade utvecklats helt och hållet på Lingsoft (Karlsson 1992, Moshagen 1999). Den andra komponenten är en elektronisk version av en synonymordbok, använd i steg II ovan). Dessa licensierade vi från välkända nordiska förlag. Det svenska synonymordboksinnehållet, med Göran Walter som författare, licensierades från Walters lexikon, vilket material hade publicerats i bokform som Bonniers synonymordbok av Bonnier Alba 1995. Det danska synonyminnehållet, med Allan Karker som författare, licensierades från Politikens Forlag, och hade publicerats som Politikens Synonymordbog 1994. Det norska synonyminnehållet, med Herbert Svenkerud som författare, licensierades från J. W. Cappelens Forlag, och hade publicerats som Cappelens Media Synonymordbok redan 1983. Alla dessa synonymordböcker skilde sig från varandra i fråga om struktur, men lämpade sig med mindre eller större omarbetning för slutprodukten. Det svenska materialet påminde kanske mest om en traditionell synonymordbok med några tio tusen uppslagsord och en eller flera grupper av synonymer för varje uppslagsord, medan det danska materialet nästan helt saknade gruppering av synonymer, och det norska materialet var grupperat under bara några tusen grunduppslagsord, som innehöll långa listor av närmare och mer avlägsna synonymer – lyckligtvis semantiskt grupperade.

Utvecklingen av var och en av de inflekterande synonymordböckerna tog flera månader. En stor del av tiden gick till omarbetning av det ursprungliga materialet, från t.ex. enkla ordbehandlingsfiler, till en systematiskt strukturerad elektronisk form med alla förkortningar utskrivna, och därefter till testandet och finjusteringen av det resulterande programmet. I varje projekt deltog en programmerare, en eller flera lingvister samt en projektchef. Åtminstone en av lingvisterna i varje projekt hade språket i fråga som modersmål. Den svenska versionen utvecklades helt under 1996, och kom ut på marknaden som förinstallerad modul i den svenska versionen av Microsoft Office 97. Både den danska och den norska bokmålsversionen utvecklades under 1998 och blev en del av uppgraderingsversionen 97A av respektive danska och norska Microsoft Office 97. Därefter har Lingsoft lanserat dessa program självständigt på marknaden som en del av korrekturvertygspaketet Orthografix 2. Demoversioner av dessa program finns också tillgängliga för testande i Internet på http://www.lingsoft.fi/demos.html.

3. Erfarenheter med lingvistisk betydelse

3.1. Lexikal allmängiltighet

Teorin i generativ morfologi påstår att man kan anta att varje ord som hör till en viss ordklass kan böjas i alla former i ordklassens böjningsparadigm. Bl.a. Scalise (1984) säger följande:

It is in general possible to attach to any word the entire set of inflections associated with the word [base form] in question.

Bybee (1985) kallar detta för lexikal allmängiltighet ( eng. lexical generality). Detta gäller särskilt när man tänker på nya ord, om vilka man kan anta att de böjs på samma sätt som de andra, existerande medlemmarna av samma ordklass som de nya orden, även om dessa inte existerar (dvs. inte har använts) än. Man kan anta att t.ex. alla svenska utrumsubstantiv som slutar med -a böjs i alla böjningsformer enligt det traditionella mönstret, vad dessa ord än betyder: en rucka, ruckan, ruckor, ruckorna, ruckas, ruckans, ruckors, ruckornas. Detta är en egenskap hos de öppna ordklasserna. Däremot gäller lexikal allmängiltighet inte i avledning (dvs. derivation). Om man kan avleda ett substantiv som tävling från verbet tävla, garanterar detta inte att man kan göra likadant med verbet finna. I stället för *finning bör man använda en annan avledningsändelse då man får finnande. Från denna synpunkt kan man se datoriserade morfologiska modeller av något språk som en inkarnation av lexikal allmängiltighet, då dessa byggs upp av ett lexikon med ordstammar som klassificeras enligt ordklass, och en regelsamling enligt vilket ord tillhörande en viss ordklass böjs.

Man kan allstå beskriva en inflekterande synonymordbok som en tillämpning av lexikal allmängiltighet på hela innehållet i en synonymordbok. Vad som egentligen händer då har inte kunnat observeras tidigare i någon större skala, då både datoriserade morfologiska modeller och synonymordböcker i elektronisk form inte funnits länge. Vi förväntade oss att en sådan förening skulle behöva, lingvistiskt sett, bara en minimal korrigering, men verkligheten var annorlunda. Det uppstod ett behov för både morfosemantiska och pragmatiska begränsningar i det ursprungliga lexikonet.

Morfosemantiska begränsningar berör här de böjningsformer som en infödd språkbrukare helt enkelt tolkar som felaktiga. En del verb kan egentligen inte användas i t.ex. passivform, som svenska *vars och *blevs eller norska *gikks. Därtill kan en del adjektiv inte få vare sig komparativ- eller superlativform, t.ex. danska kæmpestor, skidegod och ekstra, men inte * kæmpestørre, *skidebedre och *ekstrare eller *kæmpestørst, *skidebedst och *ekstrast. Detta är först och främst en semantisk, ordspecifik bedömning, och därför var vi tvungna att gå igenom de ursprungliga lexikonens alla verb och adjektiv för att klassificera varje ordstam i dessa ordklasser i detta avseende (i substantiv kunde man välja ut ett begränsat antal allmänt kända plurale tantum-fall). Orsaken till detta var antagligen främst att i morfologisk analys, till vilket ändamål våra ursprungliga morfologiska modeller utvecklades, behöver beskrivningen inte vara så normativt noggrann som i morfologisk generering, vilken egenskap vi behövde i våra inflekterande synonymordböcker. De morfosemantiska begränsningarna var alltså egentligen luckor i de ursprungliga morfologiska modellerna. Men när allt kommer omkring gäller sådana noggrannare klassifikationer och böjningsbegränsningar bara de specifika ord som har klassificerats, inte alla deras möjliga avledningar eller sammansättningar med andra ord.

Behovet av morfosemantiska begränsningar är också en begreppsdefinitionsfråga. Om man räknar bara de knappt tio ordklasser som man traditionellt lär sig i skolan, substantiv, adjektiv, verb osv., blir man tvungen att efteråt granska generingen av olika böjningsformer för en del ord tillhörande varje ordklass med böjningsformer, då alla ord i dessa ordklasser inte har alla böjningar enligt det bredaste mönsterparadigmet, vilket har exemplifierats ovan. Om man däremot definierar en ordklass som en grupp ord som har ett likadant böjningsparadigm, med likadana begränsningar eller luckor i paradigmet, och bygger lexikonet enligt denna strängare princip, finns den produktiva begränsningen färdig i lexikonet, och behovet för senare granskning försvinner. När man tar hänsyn till alla kända undantag i mönsterparadigmet, har vi som fallet är med svenska fått fler är 200 olika varianter – borde man säga miniordklasser.

Pragmatiska begränsningar gjordes för några böjningsformer som av en infödd språkbrukare bedömdes som konstiga, även om de inte riktigt var ogrammatiska. Som sådana klassificerades passiv preteritum-former av vissa verb, som danska ?bandtes och ?lodes (av binde och lade). Likaså skulle imperativformen av några verb låta konstiga, t.ex. danska eksistere –  ?eksister! eller norska sykle – ?sykl! Som pragmatiska begränsningar räknades också de fall då någon analys, och det korresponderande genererade ordet, skulle vara väldigt sällsynt och således inte vara förväntad. Sådana var genitivformer av adjektiv i singularis, t.ex. svenska ?stors, ?storts och de motsvarande formerna av particip-II, t.ex. danska ?spists, ?elskets. Likadana bedömningar gjordes med komparativ- och superlativformer av vissa adjektiv. När några adjektiv som betecknar färg kan lätt kompareras, t.ex. svenska grön – grönare – grönast, skulle andra låta konstiga, t.ex. danska orange – ?orangere – ?orangest.

Pragmatiska begränsningar behövdes också på grund av homonymi, som förekommer relativt ofta i de skandinaviska språken. T.ex. danska flyver kan analyseras både som ett verb i presensform och som ett substantiv i grundform, och danska anklagedes antingen som passiv preteritum av verbet anklage eller som bestämd definit genitivform av participformen anklaget. Om man hade ordens kontextinformation så kunde man lätt disambiguera mellan dessa alternativa analyser med existerande programverktyg. Problemet beror på att de existerande gränssnitten med ordbehandlingsprogram inte erbjuder någon kontextinformation. Detta är inte riktigt problematiskt då de båda analyserna är relativt frekventa, och användaren själv kan välja det alternativ som gäller. Men när någon analys har en relativt låg frekvens valde vi att begränsa dessa former för att minska användarens förvirring, särskilt när många inte betraktar ord med en lingvists ögon. Man kan anta att t.ex. en vanlig användare förväntar sig att svenska gås hänvisar till fågeln och inte är presens passiv form av verbet gå. 

3.2. Synonymi och böjning

Den föregående delen i denna artikel har behandlat skillnader i böjningen av enstaka ord inom olika ordklasser, som först och främst är en fråga begränsad till den morfologiska analys- och genereringskomponenten i en inflekterande synonymordbok. När vi kombinerade en semantisk relationsbeskrivning, i detta fall innehållet i en synonymordbok, med en sådan automatisk böjningsapparat, mötte vi ett svårare problem: Hur ”väl” kommer det synonymiska förhållandet mellan två eller flera ord att kvarstå i de respektive ordens olika böjningsformer?

Den nuvarande lexikografiska och semantiska teorin rör inte denna fråga – åtminstone inte direkt. Allmänt verkar böjningens interaktion med och påverkan på ordens semantiska betydelse ha nedtonats. Zgusta t.ex. tappar bort böjningen bland alla de många olika drag som ett ords betydelse består av. Cruse anser böjningen som ett sekundärt drag semantiskt sett, i och med att han kommer fram till att böjda former inte väsentligt skiljer sig från grundformens centrala betydelse:

”The lexical meaning comprises of a great number of different components and there are many pertinent phenomena and relations which must be studied completely, but preferably as distinct, interdependent factors, if the whole meaning of a word (lexical unit) is to be analyzed, understood, and described. It will be useful to discern the following main components of lexical meaning: 1) the designation, 2) the connotation, and (possibly) 3) the range of application.” Zgusta (1971: 27)

”We have so far assumed that it is a word form associated with a single sense, and that a difference of word form entails a difference of lexical unit. […] Strictly speaking, we would be obliged, on this view, to regard, for instance obey, obeys and obeyed as representing different lexical units. It would be, however, be more advantageous for our purposes to be able to say that they were alternative manifestations of the same lexical unit obey.” Cruse (1986: 76–77)

Senare, efter att ha diskuterat grundkomponenterna i ordets betydelse, nämner Zgusta dock böjningens betydelse, och påminner om den variation i betydelse inom ett ords böjningsparadigm vilket påträffats i flera språk. 

”It cannot be stressed enough that in different languages, any members of any paradigm, whether ’regular’ or ’irregular’, can have a lexical meaning more or less different from the rest of the paradigm. […] In any case, the lexicographer should always count on the possibility that a form – any form – of a paradigm can show a peculiarity in respect to its lexical meaning when compared with the other forms of the paradigm.” (Zgusta 1971: 123, 126)

Trots denna observation som Zgusta stöder med flera exempel har han inte valt att lyfta upp böjningen bland ordbetydelsens huvudkomponenter eller nämna den som en viktig del av dessa komponenter. Senare har Sinclair också antytt detsamma utgående från sina erfarenheter av engelsk lexikografi.

”… it is not yet understood how meanings are distributed among forms of a lemma, and a new branch of study is looming – the interrelationships of a lemma and its forms.”  Sinclair (1991: 41)

När man fortsätter i litteraturen till beskrivning av ordens semantiska förhållanden verkar böjningens semantiska betydelse försvinna helt och hållet. I fall av synonymi koncentrerar man sig på observering av ordens likhetsgrad, men antyder ingenting om böjning. Zgusta innefattar inte heller längre böjningen i bilden när han beskriver synonymi:

”two words are synonymous, if they have the same sense” Lyons (1968)

”Synonyms, then, are lexical items whose senses are identical in respect of ’central’ semantic traits, but differ, if at all, only in what we may call ’minor’ or ’peripheral’ traits” Cruse (1986: 267)

”It is, however, advantageous to reserve the term synonymy, synonyms […] only for the cases of absolute identity in meaning. […] The absolute identity of meaning requires the identity of all the three basic components of meaning [being designatum, connotation and range of application]. […] If there is a difference at least in one of the three basic components of meaning […], the respective words are near-synonyms only.” Zgusta (1971: 89, 90)

Teorin har också följts i praktiken. I WordNet har man beslutat att utesluta den morfologiska böjningen ur sin databas över de centrala semantiska förhållandena:

”Initially, interest was limited to semantic relations; no plans were made to include morphological relations in WordNet. […] English nouns, verbs, and adjectives are organized in synonym sets, each representing one underlying lexical concept. […]  The three papers [describing the principles of WordNet] have little to say about lexical relations resulting from inflectional morphology, since those relations are incorporated in the interface to WordNet, not in the central database.” Miller (1993: 9)

I vårt testande av de första versionerna av inflekterande synonymordböcker stötte vi på att det i praktiken inte går att förbise böjningens inverkan på ordens synomymiförhållanden. Särskilt var verbsynonymer känsliga för böjning. Låt oss titta på de svenska synonymparen hitta – finna och säga – betyda. Då dessa ord är synonymiska i meningarna (1–4), är det inte längre möjligt att använda dem som synonymer för varandra i meningarna (5–8). ( betecknar avsaknad av semantisk korrespondens)

(1)	Sen hittade jag boken.
(2)	Sen fann jag boken.

(3)	Vad vill det säga?
(4)	Vad vill det betyda?

(5)	Boken hittades.
(6)	Boken fanns.

(7)	Säg någonting!
(8)	*Betyd någonting!

I dessa exempel försvinner de synonymiska forhållandena antingen på grund av att ordets semantiska betydelse ändras i en eller flera böjningsformer (6), eller på grund av att den korresponderande böjningsformen är ogrammatisk för synonymordet (8). För svenskans del fann vi att denna diskontinuitet var relativt vanlig i verbsynonymgrupper och uppstod särskilt i passiv- och imperativform, vilka vi därefter var tvungna att granska manuellt i detta avseende. Likadana fenomen fanns också i de danska och norska inflekterande synonymordböckerna.

Sammanfattningsvis var vår slutsats den att man inte kan förvänta sig att synonymiförhållanden mellan två eller flera ord (i grundform) automatiskt också kvarstår i alla böjningsformer av dessa ord. En orsak till att detta fenomen inte behandlats särskilt mycket i litteraturen är kanske att hela idén att utvidga beskrivningar över synonymiska förhållanden automatiskt inte egentligen har uppstått tidigare. Om man utgår från bara de tryckta synonymordböckerna, är frågan inte så problematisk, för de synonymiska relationer som beskrivs i ordböckerna håller ju bara för de former som finns tryckta i ordboken. I praktiken garanterar man ingenting för böjda former av dessa ord, men psykologiskt sett pekar valet av nästan bara grundformer i sådana verk starkt i den riktingen att dessa semantiska förhållanden också skulle kvarstå i ordens böjda former. Om man på ett trovärdigt sätt ändå ville få fram synonymer till verbens passivformer borde man egentligen skapa en separat synonymordbok för dessa verbformer, och för övrigt, för varje enskild böjningsform, utgående från varje böjningsform.

4. Sammanfattning

Vårt arbete för att åstadkomma inflekterande synonymordböcker för danska, norsk bokmål och svenska genom att integrera datoriserade morfologiska modeller för respektive språk med elektroniska versioner av synonymordböcker gav intressanta insikter i flera lingvistiska fenomen, särskilt i gränsområdet mellan lexikal morfologi och lexikal semantik, mer specifikt synonymi. De viktigaste lärdomarna var följande:

1.	Man kan inte lita på lexikal allmängiltighet till den grad som man skulle anta, särskilt om man bara använder den grövsta ordklassindelningen. Man behöver både morfosemantiska begränsningar i modellens ordformsgenerering och pragmatiska begräsningar på grund av frekvens- eller förväntningsinformation.
2.	Man kan inte kategoriskt förvänta sig att synonymiförhållanden mellan två eller flera ord (i grundform) automatiskt också kvarstår i alla böjningsformer av dessa ord.

Slutligen verkar våra erfarenheter antyda att inom detta område finns mycket att forska vidare i.

Kontaktinformation

Antti Arppe, Lingsoft Ab/Helsingfors Universitet
antti.arppe@iki.fi

Referenser

Ordböcker

Politikens Synonymordbog. Karker, Allan. Politikens Forlag 1994.
Cappelens Media Synonymordbok. Svenkerud, Herbert. J. W. Cappelens Forlag  1983.
Bonniers Synonymordbok. Walter, Göran. Bonnier Alba 1995.

Annan litteratur

Arppe, Antti; Voipio, Mari; Würtz, Malene 1998. Creating inflecting electronic thesauri. Working paper presented at the 17th Scandinavian Conference in Linguistics, August 20–22, 1998.
Bilgram, Thomas 1994. Computerstyret analyse af dansk. En praktisk analyse af en væsentlig kilde til homonymi i dansk med forslag til kontekstuell disambiguering ved hjælp af constraint-regler. Upubliceret speciale, Institut for Lingvistik, Aarhus Universitet.
Bybee, Joan L 1985. Morphology. John Benjamins Publishing Company.
Cruse, D A 1986. Lexical Semantics. Cambridge: CUP.
Karlsson, Fred 1992. SWETWOL: A Comprehensive Morphological Analyzer for Swedish. I: Nordic Journal of Linguistics 15, 1992, pp. 1–45.
Koskenniemi, Kimmo 1983. Two-level Morphology: A General Computational Model for Word-Form Recognition and Production. Helsinki: Publications of the Department of General Linguistics 11, Department of General Linguistics, University of Helsinki.
Lyons, John 1968. Introduction to theoretical linguistics. Cambridge: CUP.
Miller, George A et alii 1993. Introduction to WordNet: An On-Line Lexical Database. URL: http://www.cogsci.princeton.edu/~wn/ (visited June 1999)
Moshagen, Sjur 1998. Morphological Analyzers for Norwegian (Bokmål and Nynorsk). Working paper presented at the 17th Scandinavian Conference in Linguistics, August 20–22, 1998.
Scalise, Sergio 1984. Generative Morphology. The Netherlands: Foris Publications.
Sinclair, John 1991. Corpus, Concordance, Collocation. Oxford: Oxford University Press.
Zgusta, Ladislav 1971. Manual of Lexicography. Janua Linguarum, Series Maior: 39. The Hague: Mouton.